Varšava 1939. g.
G. Szpilman? - Dobar dan!
Došla sam samo kako bih vas upoznala.
Sviđa mi se kako svirate. Zovem se Dorota.
Yurekova sam sestra. Vi krvarite. - Nije to ništa.
Dođi, Dorota. Pošalji mu obožavateljsko pismo kasnije.
Sada nije najbolji trenutak. - Yurek, skrivaš ju?
Ne znam što bih ponio. - Uvijek nosiš previše!
Koliko kovčega nosiš?
Uzet ću crvenu haljinu. - Da uzmem portret strica Szymona?
Kako želiš.
Zar ne vidiš da sam bolesna od brige? - Doći će, ne brini.
Trebali bismo imati još jedan kovčeg samo za cipele.?
Mama, Wladek je došao!
Hvala Bogu! Wladek, ranjen si!
Nije to ništa. - Rekao sam joj da se ne brine. Imaš osobnu.
Da te je raznijela bomba, znali bi kamo da te odnesu.
Henryk, ne govori takve stvari.
Ne mogu ništa naći. - Bože sačuvaj!
Tata, Wladek je došao doma! - Jesam ti rekao?
Što to radite? -Je li tko vidio moj šešir s bijelim obodom?
Bombardirali su nas. Radio ne radi.
Nemaju samo jednu stanicu u Varšavi. - Pakiraj stvari.
Kamo idemo? - Odlazimo iz Varšave.
Ali, kamo? - Nisi čuo? - Što?
Nisi vidio novine? - Trebale su mi za pakiranje stvari.
Vlada se preselila u Lublin. - Zdravi muškarci moraju otići
prijeko rijeke i uspostaviti liniju obrane. Tako kažu.
Gotovo nikoga nema u kući. Samo žene. Muškaraca nema.
A što ćeš ti raditi za to vrijeme?
Vući ćeš okolo kovčege?
Nemamo vremena za ovo. - Ne idem nikamo.
Ni ja ne idem nikamo! - Ne budi smiješna. Moramo ostati skupa!
Moram li umrijeti, radije ću umrijeti u svojoj kući.
- Bože sačuvaj! - Tišina!
Našao sam neku stanicu.
Upravo smo primili vijest od Londonskog BBC-a.
Britanska vlada nije dobila odgovor na ultimatum
njemačkoj vladi
i objavila je rat nacističkoj Njemačkoj.
To je prekrasno. - Očekuje se...
Kroz par sati, Francuska će dati sličnu izjavu.
Poljska više nije sama.
Bože moj! To je predivno!
Mama, večera je bila izvrsna. - Doista.
Kad imamo razlog za slavlje, moramo se potruditi.
Za Veliku Britaniju i Francusku!
Rekao sam vam. Nisam li vam rekao? Sve će biti dobro.
5003.
To je sve?
Da, 5003 zlote. Samo to još imamo.
To je 3003 zlota previše.
Vidi, daljnje restrikcije u vezi dozvoljene svote novaca.
Židovi mogu imati kod kuće najviše 2000 zlota.
Što ćemo učiniti s ostatkom? - Stavit ćemo ga u banku.
U banku? Tko bi bio tako glup i dao novac njemačkoj banci?
Možemo sakriti novac. Možemo ga sakriti ispod Iončanice.
Ne. Znam što ćemo. Iskoristit ćemo prokušanu metodu.?
Znate što smo radili u prošlom ratu?
Izdubili smo rupu u stolu i ondje sakrili novac.
A ako odnesu stol? - Kako to misliš?
Nijemci ulaze u židovske kuće i uzmu što im se prohtije.
Doista? - Ali zašto bi htjeli ovakav stol?
Što to radiš?
Ovo je najbolje mjesto za novac.
Nitko ga ne bi tražio pod Iončanicom.
Ne... Razmišljao sam. - Da? Kakva promjena!
Znate što ćemo? Iskoristit ćemo psihologiju. - Što?
Ostavit ćemo novac i sat na stolu.
Ovako ćemo ga pokriti tako da svi vide.
Jesi li pri sebi?
Nijemci će posvuda tražiti i neće ovo primijetiti.
Naravno da će ga naći. Nikada nisam vidio nešto gluplje!
I ti mene zoveš glupim!
To je jako dobro jer im neće pasti na pamet tu tražiti.
Trebat će nam puno vremena. - Ne žuri nam se.
Kako ćeš ga izvući? - Pincetom. Zašto si protiv svega?
Samo mi reci, kako ćeš ga izvući van?
Pincetom. Jednu po jednu. Zašto si uvijek protiv?
Tišina! - Nitko me uopće ne sluša. Tu je najbolje sakriti.
Mir, tišina! - Ona je odvjetnica. Voli mir.
Stavit ćemo sat pod Iončanicu, a novac ćemo u violinu.
Hoćete li moći svirati? - Vidjet ćete.
Yurek? Wladek Szpilman ovdje.
Wladek? - Da. - Kako si?
Dobro, a ti? - Dobro smo s obzirom na okolnosti.
Znam zašto si ovdje. Ništa ne možemo učiniti.
Neće opet otvoriti stanicu. Jednostavno neće.
Znam, ali... - Nema više glazbe, ni radija za Poljake.
Znam! - Znam da ćeš sigurno naći posao kao pijanist.
Možda hoću, a možda i neću. Ne ljuti se, ali
nisam tu da bih razgovarao o svojoj budućoj karijeri.
Gnjavila sam tjednima Yureka i na kraju je popustio.
I tako sam došla, a oni su bombardirali postaju.
Bilo je prekrasno kad sam te onda upoznao. - Doista?
Da, bilo je nezaboravno.
Uvijek mi se sviđalo vaše sviranje, g. Szpilman.
Zovi me Wladek, molim te.
Nitko ne svira Chopina kao vi! - To je valjda kompliment.
Naravno, ozbiljno to mislim! - Htio sam biti duhovit.
Hoćemo se vratiti u Paradiso na kavu? - Naravno.
A čime se ti baviš?
Završila sam konzervatorij.
I ti si glazbenica? - Tek odnedavno.
Koji instrument sviraš? - Violončelo.
Volim gledati ženu kad svira čelo.
Evo nas.
Ovo je sramotno! Kako se samo usuđuju!
Znaš ljude. Žele biti bolji nacisti od samog Hitlera.
Ići ću se unutra žaliti. - Bolje nemoj. Vjeruj mi.
To je tako ponižavajuće. Za nekog poput tebe.
Naći ćemo drugo mjesto.
Mogli bismo šetati parkom. - Ne smijemo.
Službeni dekret. Židovi ne smiju u park.
Bože moj, šališ se?
Ne, istina je. Predložio bih da sjednemo na klupu,
ali Židovi ni to više ne smiju -To je smiješno!
Znaš što? Možemo stajati ovdje i razgovarati.
Mislim da to smijemo. Sviraš čelo, Dorota?
Koji ti je omiljeni skladatelj? Chopin? Da?
Morat ćeš naučiti svirati njegovu sonatu za čelo.
A ti, Wladek?
Mogao bih te pratiti na klaviru dok sviraš čelo.
Vi ste predivni, g. Szpilman.
Zovi me Wladek, molim te.
Znakovi za Židove u varšavskom okrugu.
Ovdje određujem da svi Židovi
moraju nositi vidljive oznake kad su vani.
Ova odluka stupa na snagu 1. prosinca 1939.
I odnosi se na sve Židove starije od 12 g.
Oznaka se mora nositi na desnom rukavu
i predstavljat će plavu Davidovu zvijezdu na bijeloj
podlozi. Podloga mora biti dovoljno velika za Zvijezdu
koja mora imati 8 cm od vrha do vrha.
Mora biti širine 1 cm sa strane.
Židovi koji ne poslušaju tu odredbu bit će oštro kažnjeni.
Namjesnik varšavskog okruga,
Dr. Fischer.
Ja to neću nositi.
Neću ni ja. Ne želim biti obilježena.
Daj da vidim.
Ne piše da ih moramo sami nabaviti?
Gdje ćemo ih nabaviti?
Nećemo ih nabaviti i nećemo ih nositi!
Vi!
Dođite!
Zašto se niste naklonili?
Ispričavam se.
Ne smijete hodati pločnikom.
Hodaj uz pločnik!
Jesi li vidio?
Što? Radim.
Ondje će nas smjestiti.
Kako to misliš?
Dekretom namjesnika varšavskog Okruga,
a u vezi s osnivanjem Židovske četvrti u Varšavi,
osnovat će se Židovska četvrt gdje će svi Židovi,
koji žive u Varšavi i oni koji se sele, morati obitavati.
Vidi ovo.
Židovi koji žive izvan određenog područja
morat će se preseliti do 31. listopada 1940.
Nećemo svi tamo.
Premalo je. U Varšavi ima 400000 Židova!
Ne, 360000. Bit će lako.
I što bih trebala učiniti? Ti mi reci.
Mama?
Mama, što je?
20 zlota.
Samo nam je to ostalo. 20 zlota.
Što mogu s time kupiti?
Već mi je zlo od kuhanja krumpira.
Takva je cijena i to vam nudim. Prihvatite to.
Nećete dobiti više ni od koga.
Ali to je Bechstein, g. Lipa. - 2000.
Prihvatite to. Kad ogladnite, što ćete jesti? Klavir?
Gubi se, lopove jedan!
Radije ćemo ga nekomu dati! - Što vam je?
Henryk, pusti ga. - Niste danas ništa jeli? Što mu je?
Ludi ste. Činim vam uslugu i plaćam troškove prijevoza.
Neću vam to naplatiti.
Niste danas jeli! Vi ste ludi!
Nosite ga.
31. listopada 1940.
Dorota!
Dobar dan.
Nisam htjela doći.
Nisam željela vidjeti sve ovo, ali...
Nisam se mogla zaustaviti.
Kako si? - Dobro.
Nisam baš. Uhitili su mog rođaka.
Jurek kaže da će ga pustiti.
Ovo je sramotno.
Neće dugo trajati. Ne brini se.
To sam i ja rekla.
To je previše apsurdno!
Morao bih...
Vidimo se.
Uskoro.
Do viđenja!
Iskreno, mislio sam da će biti gore.
Kako ćemo spavati?
Ja ću spavati u kuhinji s djevojkama,
a ti, Henryk i tata ovdje!
Pogledajte!
Dođite vidjeti.
Tata!
Jesi li štogod prodao?
Samo Idiota od Dostojevskog. Tri zlote.
Bolje nego jučer. - Tri pišljive zlote!
A neki zgrću milijune.
Znam. - Ne znaš. Podmićuju stražare.
Stražari se prave da ništa ne vide.
Unose hranu, duhan, alkohol, francusku kozmetiku.
Siromasi okolo umiru, a njih boli briga!
Oprostite, jeste li vidjeli mojeg supruga Izaaka Szermana?
Visok, zgodan muškarac?
Nisam, žao mi je. - Sa sijedom bradicom?
Ispričavam se.
Lijepo sanjajte. Doviđenja!
Ako ga vidite, obavijestite me. Izaak Sherman!
Zašto kroz naš kvart mora ići nežidovska ulica?
Zašto ne mogu ići okolo?
Ne brinite. Podići će most. Niste čuli?
Da baš, most. Nijemci se hvale svojom inteligencijom.
Znate što ja mislim?! Da gluplji ne mogu biti.
Imam obitelj koju uzdržavam. Moram čekati cijelu vječnost
da nas propuste.
Zar misle da dolazim ovamo slušati muziku?
Što se događa? Hladno vam je?
Hajde, plešite!
Idemo!
Plešite. Idemo!
Pa to je lijepo.
Što je s tobom? Nećeš s njima plesati?
Sad ćemo osloboditi ulicu za jedan židovski plesni trg.
Da, da, dođite.
Stigli su.
Yitzchak Heller vas već dugo čeka.
Što je?
Sjednite, popijte čaj. Ručat ćemo kad djevojke dođu.
Što radite ovdje? - Donio je kolače...
Njegov otac se opet bavi prodajom nakita.
Prekrasno! Nakit!
Mi vrbujemo ljude. - Tko vrbuje?
Tu sam kao prijatelj. Dovode Židove iz cijele zemlje.
Uskoro će biti pola milijuna ljudi u getoima.
Trebamo židovsku policiju. - Još policije?
Aha, hoćeš da tučem Židove i poprimim duh Gestapoa!
Netko i to mora, Henryk.
Ali, zašto ja? Ne uzimate samo sinove bogataša?
Pogledaj mog oca, pogledaj nas.
Zato sam i tu. Tvoja obitelj može imati bolji život.
Želiš se boriti da preživiš prodavajući knjige? - Da.
Činim vam uslugu. A što je s tobom, Wladek?
Ti si odličan pijanist. Imamo odličan policijski jazz band.
Dočekali bi te raširenih ruku. Pridruži nam se.
Hvala, ali imam posao.
Da, naravno!
Oprosti, Wladek, ali želi da prestaneš.
Tko želi da prestanem?
Uvijek kažem, gledaj to iz ljepšeg ugla. U malom si getu.
Ovdje su intelektualci. Bolje ti je nego nama.
U velikom getu je grozno. Kao u zahodskoj rupi.
Daj mi neki posao. - Ti si umjetnik. Dižeš ljudima duh.
To je dovoljno. - Želim pomoći. Želim učiniti nešto.
Previše si poznat, Wladek.
Vi glazbenici niste dobri urotnici.
Vi ste previše...
Previše ste muzikalni!
Tko je to? - Symche!
Majorek!
Svuda su obavijesti. Grad će očistiti od nepoželjnih.
Nema natpisa...
Zdravo, Symche, Dolek, gđo Zyskind.
Jehuda.
Majorek, ovo je najbolji pijanist u Poljskoj.
Možda i na svijetu. Wladyslaw Szpilman, ovo je Majorek.
Drago mi je.
Znam za vas. Nikad vas nisam čuo kako svirate.
Majorek je bio u vojsci. Izuzetan čovjek.
Jedino mu zamjeram što nije socijalist.
Bolje da sada odeš, Wladek.
Uskoro će policijski sat.
Znaš li kolika je naklada naših novina? 500 primjeraka.
Znaš li koliko ljudi prosječno čita jedan primjerak? 20.
To znači da imamo 10000 čitatelja. Doći će do pobune.
Majorek ih skriva u gaćama i ostavlja u zahodima.
U zahodima? - Na koji god naiđem.
Nijemci nikad ne koriste židovske zahode. Prečisti su.
Molim vas, jednu zlotu.
Prestanite! Stanite!
Dođi, mali.
Ustani.
Barem večeras nemojte pričati o ružnim stvarima.
Dobar tek!
Dobro, ispričat ću vam nešto smiješno.
Znate tko je dr. Raszeja. - Kirurg.
Ne znam zašto, ali Nijemci su mu dopustili operirati u Getu.
Židova? Dopustili su Poljaku da operira Židova?
Dobio je propusnicu.
Uspavao je pacijenta i započeo s operacijom.
Tek je napravio prvi rez kad su upali Nijemci.
Ubili su pacijenta na stolu i zatim dr. Raszeju.
I sve koji su bili ondje.
Nije li to smiješno!?
Pacijent nije ništa osjetio jer je već bio uspavan.
Rekla sam ništa ružno, Henryk.
Što vam je svima? Izgubili ste smisao za humor?
Nije smiješno.
Znaš što je smiješno? Ti s tom smiješnom kravatom.
Što je s mojom kravatom? Kakve to ima veze?
Trebam kravatu za posao.
Tvoj posao? - Da, ja radim.
Sviraš klavir za one parazite u getu. - Parazite?
Paraziti su. Baš ih briga za patnje drugih ljudi.
Kriviš mene za njihovu apatiju?
Da, jer vidim da ne primjećuju što se događa.
Ja krivim Amerikance. - Za što? Za moju kravatu?
Američki Židovi. Ima ih mnogo.
I što su učinili?
Ljudi ovdje umiru od gladi.
Trebali bi nagovoriti Ameriku da objavi rat Njemačkoj.
Svjetla! Svjetla!
Ustanite! Idemo!
Oprostite, ja sam sestra g. Szpilmana.
Bože moj! Užasno je!
Što je? - Love ljude na ulicama. Odveli su Henryka.
Dobro, idi kući. Ja ću ovo srediti.
Jeste li vidjeli mog supruga Izaaka Szermana?
Nisam, žao mi je.
Visokog, zgodnog, s bradicom.
Ako ga vidite, pišite mi. Ne zaboravite! Izaak Szerman!
Što se dogodilo?
Unutra je moj unuk. Odveli su ih.
Što će im učiniti? - Prestao sam vjerovati u Boga.
Oprostite, oprostite.
Yitzchak? Yitzchak, ovdje! Ja sam Wladek Szpilman!
Henryk je unutra.
Nisam ga vidio. - Vjeruj mi. Sve su ih odveli.
Možeš mi pomoći?
Sad me trebaš.
Možeš mi pomoći? - To košta.
Nemam novaca.
Ne mogu ništa učiniti. Trebao si nam se priključiti prije.
Rekli su mi da imaš utjecaja. - Tko ti je rekao?
Ljudi koje poznajem. Rekli su da si važan čovjek. Yitzchak!
Dobar dan, g. Rubinstein! - Lopovi! Gotovo je s tobom!
Cigarete? Hvala lijepa!
U pomoć! Lopov!
Pomozite mi! Lopov!
Zašto su te priveli?
Otišao si Yitzchaku Helleru. Jesam te ja to molio?
Odveli su te!
Cvilio si pred tom gnjidom? - Ne, molio sam ga za pomoć.
Koliko si mu platio?
A kako bih mu platio? S čime?
Sve potrošimo na hranu. - Mogu se brinuti o sebi.
Odvodili su te.
Nema to veze s tobom. Mene žele, a ne tebe.
Zašto se moraš petljati u tuđe stvari?
Ti si lud. To je tvoj problem. - To je i moja stvar.
Hej, što je?
Što se dogodilo? Pozlilo ti je?
Gladan sam.
Radnu dozvolu? Kako to misliš, radnu dozvolu?
Moraš imati radnu dozvolu za rad u njemačkoj tvrtci u
Getu. Inače... - Inače što?
Bit ćeš deportiran. - Glasine su bile istinite.
Preselit će nas. Poslat će nas u radne logore.
Na Istok.
A zatvaraju i mali Geto. - Bože moj!
Wladek!
Nisi na turneji u Londonu, Parizu, New Yorku, Chicagu?
Ne ovaj tjedan. - Užasno izgledaš.
Čuo si glasine?
Sve će nas premjestiti na Istok.
Glasine? Sve uzimaš previše k srcu. Što je?
Pokušavam nabaviti radnu dozvolu za svog oca.
Uspio sam nabaviti za sebe i ostale u obitelji.
Ali, treba mi još jedna za oca. Pokušao sam sve ali...
Zašto nisi došao k meni? - Nisam znao da se baviš time.
Ja ne, ali Majorek se bavi.
Možeš mi pomoći? Nemam novaca. - Ne vrijeđaj nas!
Možeš li učiniti nešto za njega?
Budi u Schultzovoj radionici sutra u 16.00.
Vidiš kakve si sreće imao danas?
To je imperativ povijesti na djelu. Zato uvijek kažem,
budi optimist. - Da, budi optimist. Znam.
Kako su tvoja leđa? - Bolje. - Bolje?
Bolje ne pitaj.
Hvala!
Nema na čemu.
Ionako vam neće pomoći.
Hvala, g. Schultz.
15. ožujak 1942.
Barem još imamo posao u getu.
Barem smo još na okupu.
Odmah svi u dvorište!
Idemo, požurite se!
Mi ovdje radimo. Imamo radne dozvole.
Wladek!
Ostali se odjenite i ponesite svoje stvari.
Samo 15 kg.
Kamo nas vodite?
Žao mi je, dao sam sve od sebe.
Mislio sam da će nas radne dozvole spasiti. - Dosta.
Nadajmo se da će Henryk i Halina bolje proći.
16. kolovoz 1942.
Kamo idemo?
Raditi. Bit će vam bolje nego u ovom smrdljivom getu.
Zašto sam to učinila?
Imate li malo vode? Moje dijete umire.
Umire od žeđi.
Preklinjem vas, imate li malo vode?
Jeste li me čuli? To je prava sramota!
Dopuštamo im da nas odvedu u smrt kao ovce na klanje!
Zašto ih ne bismo napali? Mogli bismo pobjeći iz geta!
Barem bismo umrli časno.
Zašto ste tako sigurni da ćemo umrijeti? - Nisam.
Znate zašto nisam? Zato što mi nisu rekli.
Ali, kažem vam. Planiraju nas sve istrijebiti!
Želite da se borim? - Za to trebamo oružje, organizaciju.
Ima pravo. Kako bih se borio? S gudalom?
Nijemci ne bi nikad potratili ovako veliku radnu snagu.
Šalju nas u radne logore. To je očito.
Da, baš! Pogledajte invalide, starce, djecu. Oni će raditi?!
Pogledajte sebe!
Vi ćete na leđima nositi grede?
Henryk! Halina!
Čuli smo da si ovdje. Htjeli smo biti s tobom.
Htjeli smo biti s vama.
Zašto sam to učinila?
Ide mi na živce.
Što je učinila, za Boga miloga?
Ugušila je svoje dijete.
Pripremili su si sklonište i otišli su tamo.
Ali, dijete se rasplakalo baš kad je policija došla.
Kako ga ne bi čuli, ugušila ga je rukama.
Dijete je umrlo.
Policajac je čuo hropac i pronašao ih.
Što to čitaš?
Probodete li nas, ne krvarimo li?
Škakljate li nas, ne smijemo li se?
Trujete li nas, ne umremo li?
Učinite li nam nešto nažao, nećemo li se osvetiti?
Vrlo prikladno. - Da, zato sam je i ponio.
Idiot! Što misli da će učiniti s novcem?
Mali, dođi ovamo!
Koliko tražiš za karamelu? - Dvadeset zlota.
Što? Za jednu karamelu? Što ćeš s tim novcem?
20 zlota.
Imamo li 20 zlota? Mislim da imam 10.
Pet. Deset... Dvadeset.
Halina? - Što je?
Smiješno je što to sada spominjem, ali... - Što je?
Želio bih da sam te bolje upoznao.
Hvala.
Szpilman!
Tata! Tata!
Mama! Halina!
Halina! Mama!
Što to izvodiš, Szpilman? Spasio sam ti život! Odlazi!
Ne trči!
Odlaze u spalionicu. - Da.
Što to radite? Ona je trudna!
Wladek?
Zašto si ovdje, Wladek?
Svi su otišli.
Baš svi moji su otišli.
Možda imaju sreću. Što brže, to bolje.
Još nije gotovo. Ostat ćemo par dana dok se sve ne smiri.
Podmitio sam policajca. Doći će kad bude gotovo.
Nisam bio vani već... Sigurno dvije godine.
Nemoj se previše uzbuđivati.
To je zlato. Jako povoljna cijena!
Netko poznat?
Ljepotica. Tko je ona?
Pjevačica. Dobro je poznajem. Njezin je suprug glumac.
Dobri su ljudi. Htio bih s njom razgovarati.
Ne zaboravi, Wladek. Ljude vješaju ako pomognu Židovima.
Nalijevo. Hodaj.
Stani.
Ti, van.
Ti, ti.
Lezite dolje.
Na lijevo. Hodaj.
Otkad si ovdje?
Od sinoć.
Bilo mi je drago što te vidim.
Sad će početi s konačnim premještajem.
Znamo što to znači.
Poslali smo Zygmunta da izvidi stvar. Dobar je čovjek.
Morao je slijediti vlakove koji odlaze iz Varšave.
Stigao je do Sokolowa.
Lokalni željezničar mu je rekao da vlak ide u Treblinku.
Kaže da svaki dani dolaze vlakovi s ljudima iz Varšave.
Odvajaju se za Treblinku i vraćaju se prazni.
Nikakvi vlakovi s hranom ne stižu tom prugom.
Civilima je zabranjeno doći na postaju u Treblinku.
Istrebljuju nas.
Neće dugo trajati.
Ima nas još samo 60000. Od pola milijuna.
Uglavnom mladi ljudi.
I ovaj ćemo se put oduprijeti.
U dobroj smo formi.
Organizirani smo.
Pripremljeni smo.
Ako trebaš pomoć, ja...
Ti!
Dođi ovamo!
Žao mi je!
Ne znam što mi bi...
Nosite ga odavde!
Nadam se da bolje sviraš klavir nego što nosiš cigle.
Neće dugo izdržati nastavi li ovako.
Vidjet ću mogu li mu naći nešto bolje.
Nevolja!
Okupite se! Samo Židovi!
Samo Židovi! Poljaci, nastavite raditi.
Imam dobru vijest za vas.
Kruže glasine da bismo vas rado...
(Umsiedeln... )
Preselili.
Obećavam vam kako sada, a ni u budućnosti
ništa takvo se ne planira.
U redu?
Zato smo stavili natpis na zid.
Da vam pokažemo našu dobru volju.
Morate izabrati jednu osobu kojoj će biti dopušteno
ići u grad svaki dan i donositi
tri kile Kartoffeln. Krumpira.
I jedan kruh za svakog od radnika.
Zašto bismo onda činili takvo što
ako vas namjeravamo premjestili?
Možete dosta zaraditi na hrani koju ne pojedete.
Niste li vi Židovi dobri u zarađivanju novaca?
Nastavite dalje.
Onaj sa špagom i ostale zavezane sa žicom.
Sad!
Majorek?
Htio bih te zamoliti za uslugu.
Želim otići odavde.
Lako je otići.
Teško je preživjeti na drugoj strani.
Znam.
Prošlog ljeta, radio sam na Trgu Zelazna Brama.
Vidio sam prijateljicu koju dugo poznam.
Pjevačica je. Njezin je muž glumac.
Napisao sam njihova imena i adrese. Ako su još tamo.
Janina Godlewska i Andrzej Bogucki.
Dobri su ljudi.
Možeš li probati stupiti u kontakt s njima?
Ideš svaki dan u grad. Možeš ih zamoliti
da mi pomognu izaći odavde?
Imate li prokleti flaster?
Što to radiš?
Ništa. - Što je ovo?
Dopušteno nam je unositi hranu u geto.
Tri kilograma krumpira i kruh.
Otvori!
To su samo krumpiri i kruh.
Lažeš. Osjeća se čak do ovdje.
Otvori!
Krumpiri.
Svi ste vi isti.
Daš Židovima mali prst, a oni hoće cijelu šaku.
Ako mi opet budeš lagao, osobno ću te ubiti.
Potražio sam tvoje prijatelje.
Više ne žive ondje.
Stupio si s njima u vezu?
Pripremi se za odlazak.
Naučit ću ja vas disciplini! Židovske svinje!
Znate li zašto vas tučemo?
Ne. Znate zašto?
Zašto?
Da proslavimo Silvestrovo!
Hajde, hodaj!
I pjevaj!
Jasno i glasno!
Hej, ujedinite se I slijedite bijelog orla!
Ustanite i borite se protiv smrtnog neprijatelja!
Pokazat ćemo mi njima!
Uništit ćemo ropstvo!
Kaznit ćemo i natjerati u bijeg
Ispričavam se, jako sam prljav.
Nemamo puno vremena. Dođi.
Moramo se požuriti.
Evo ti. Vidi odgovara li ti.
Morat ćemo te seliti.
Nijemci sada sve uhićuju, bez razlike.
Židove, nežidove, bilo koga.
Wladek, obrij se.
Uzmi moju britvicu na polici.
Marek Gebczynski će se brinuti o tebi.
On je na drugom kraju grada.
Večeras ćeš tamo prenoćiti. Ujutro ideš drugdje.
Donijet ću ti jelo.
Dobro, idemo.
Pokazat ću ti gdje ćeš spavati.
Moraš ostati ovdje do sutra popodne.
Imamo stan za tebe.
Blizu je zida Geta. Ali, je siguran.
Neće ti biti jako udobno. - U redu je.
Hvala!
Ja ću to uzeti. Daj mi to.
Idi što bliže možeš naprijed, do njemačkog dijela.
Navući ću zavjese.
Ujutro makni zavjese s prozora. Zapamti to.
Zacijelo ti je bolje s ove strane zida?
Da, ali ponekad nisam siguran na kojoj sam strani.
Kruh, krumpiri, luk.
Doći ću opet. Janina Bogucki će dolaziti dva puta tjedno.
Donijet će još hrane i vidjet će kako si. - Hvala.
Ovo je jako važno.
U slučaju opasnosti, otiđi na ovu adresu.
Kako to misliš da si zaboravio?
Mačkice, zaboravio sam. To mislim reći.
Znaš što? Grozan si prema meni!
Zato što i jesi grozna.
Svinjo! - Kravo!
Prljava svinjo! - Kujo!
Ti si prljava svinja! - S kim si takav si!
Sviraš božanstveno, mačkice.
Ako sviram tako, zašto me nisi slušao? - Slušao sam.
Lažeš, zaspao si, svinjo!
19. travnja 1943.
Pali!
16. svibnja 1943.
Pali!
Hvala!
Htjela sam doći prije, ali nisam mogla. - U redu je.
Nitko nije mislio kako će tako dugo izdržati.
Nisam smio izaći. Trebao sam ostati i boriti se s njima.
Wladek, prestani.
Sad je gotovo. Budi ponosan na ono što se dogodilo.
Bože moj, izvrsno su se borili.
I Nijemci također.
Šokirani su. Nisu to očekivali. Nitko nije.
Tko bi pomislio da će Židovi pružiti otpor?
I koje dobro od toga?
Koje dobro? Wladek, iznenađuješ me.
Umrli su dostojanstveno. To je dobro.
I znaš što još? Sad će i Poljaci podići ustanak.
Spremni smo. I mi ćemo se boriti.
Vidjet ćeš.
Spremi svoje stvari. Moraš ići.
Zašto? Što se dogodilo?
U bijegu sam. - Što se dogodilo?
Gestapo je pronašao naše oružje.
Uhitili su Janinu i Andrzeja.
Uskoro će pronaći i ovaj stan. Moraš otići odavde.
Kamo želiš da idem? Pogledaj me.
Ne odlazim.
Ne smijem ovdje riskirati? - To je tvoja odluka.
Ali, ako provale u stan, baci se kroz prozor.
Nemoj da te uhvate živog.
Imam otrov uz sebe. Neće ni mene dobiti živog.
Otvorite!
Otvorite odmah vrata ili ćemo zvati policiju!
Vi ste iz tog stana? Niste prijavljeni.
Stan pripada mom prijatelju. Došao sam, a njega nema.
Imate dokumente? Pokažite mi osobnu!
Da, svakako.
Želim vidjeti vašu osobnu iskaznicu!
Što se dogodilo? - On je Židov!
Zaustavite Židova!
Nemojte ga pustiti van! Zaustavite ga!
Da? - Poslao me je g. Gebczynski.
Wladyslaw Szpilman!
Dorota!
Uđi.
Oprosti. Dali su mi ovu adresu.
Tražim g. Dzikiewicza.
Michal Dzikiewicz mi je suprug.
Uđi.
Sjedni.
Trebam pomoć.
Vratit će se prije policijskog sata.
Krijem se.
Moram naći sklonište.
Ubrzo će doći.
Otkad si u braku? - Nešto više od godine.
Kako je Yurek?
Yurek je mrtav.
Kad trebaš roditi? - Za Božić.
Sad nije pravi trenutak za djecu. Ali, nije bitno.
Ovo je moj suprug. Wladyslaw Szpilman.
Marek Gebczynski ga je poslao.
Da, sjećam se.
G. Gebczynski je rekao da dođem u slučaju opasnosti.
Ne brinite se.
Ne možemo vas premjestiti večeras. Spavat ćete na kauču.
Ispričavam se.
Oprostite... ali, mogu li dobiti krišku kruha?
Naravno, jest ćemo.
Sjednite, molim vas.
Hvala vam.
U srcu ste njemačkog područja.
Zgrada nasuprot je bolnica u koju dolaze ranjenici.
Do nje je Policija.
Najsigurnije mjesto.
U srcu njihova uporišta.
Zaključat ću vas.
Nitko ne zna da ste ovdje.
Budite što tiši.
Sve je u redu?
Hvala vam.
Ovo je Antek Szalas. On će se brinuti za vas.
Drago mi je. - I meni.
Hvala vam.
Dao sam mu drugi ključ. Donosit će vam hranu.
On je u Pokretu otpora. Dobar je čovjek.
Ne sjećate me se, g. Szpilman.
Ne, ne bih rekao.
Varšavski radio. Radio sam kao ton-majstor.
Viđao sam vas gotovo svaki dan.
Oprostite, ali ne sjećam se. - Nije bitno.
Ne morate se brinuti. Često ću vam dolaziti.
Bit će vam drago čuti da Saveznici bombardiraju
Njemačku svake noći. K"In, Hamburg, Berlin.
I Rusi im zadaju velike probleme. To je početak kraja.
Nadajmo se.
Još ste živi?
Evo.
Kobasice, kruh.
Još imate onu vodku?
Koliko će još ovo trajati?
Neće još dugo.
Mislim da imam žuticu.
Ne morate se radi toga brinuti.
Samo smiješno izgledate.
Mojeg je djeda ostavila djevojka kad je dobio žuticu.
Zašto niste prije došli? Prošla su dva tjedna.
Problemi. Morao sam skupiti novce za hranu.
Moram prodati stvari, a to nije lako.
Prodajte ovo.
Hrana je mnogo važnija od vremena.
Htio sam vam reći. Saveznici su se iskrcali u Francuskoj.
Rusi će brzo biti ovdje.
Razbit će Nijemce.
Za koji dan.
Wladek?
Znala sam da će se ovo dogoditi.
Idem po liječnika. - Ne smiješ. Preopasno je.
Idem po dr. Luczaka. Možemo mu vjerovati.
Ne budi smiješna, on je pedijatar.
Ali je i doktor. - Ne ti ostani.
Ja ću ići.
Došli smo se oprostiti.
Idemo mojoj majci u Otwocku.
Beba je već tamo. Sigurnije je.
Kažu da ustanak samo što nije počeo.
Trebalo bi strijeljati tog Szalasa.
Skuplja novac u tvoje ime po cijeloj Varšavi.
Ljudi su bili jako velikodušni.
Skupio je prilično novca.
Bože moj!
Jetra mu je velika kao nogometna lopta.
Ima akutnu upalu žučnog mjehura, ali preživjet će.
Pokušat ću nabaviti lijek, ali to nije lako.
Možete li ga opet doći pregledati? - Tko zna?!
Doktore, hvala vam.
Ne govorite. Odmarajte se.
Hvala vam lijepa što ste došli.
Donijela sam malo hrane.
Skuhat ću ti nešto. Onda moramo otići.
1. kolovoz 1944.
Nazad!
Izlazite van. Nijemci su opkolili zgradu!
Neka mi netko pomogne!
Što radite ovdje?
Tko ste vi?
Razumijete li me?
Da.
Što radite ovdje?
Htio sam... otvoriti ovu konzervu.
Živite li ovdje?
Radite li nešto ovdje? - Ne.
Čime se bavite?
Ja sam... bio sam pijanist.
Pijanist.
Dođite.
Svirajte malo.
Tu se skrivate?
Židov?
Gdje se skrivate?
Na tavanu. - Pokažite mi.
Imate li hrane?
Pozor!
Dobro jutro, gospodo! - Dobro jutro.
Židove!
Molim vas!
Što znači ova pucnjava?
Rusi su na drugoj strani rijeke.
Morate izdržati još samo par tjedana.
Što se dogodilo? - Odlazimo.
Rusi su ovdje? - Još nisu.
Ne znam kako bih vam se zahvalio.
Zahvalite Bogu, a ne meni.
Njegova je volja da ovo preživimo.
Barem trebamo vjerovati u to.
Evo, uzmite.
A vi?
Imam još jedan. Još topliji.
Što ćete raditi kad sve ovo završi?
Svirat ću klavir na poljskom Radiju.
Recite mi svoje ime. Slušat ću vas.
Szpilman.
Dobro ime za pijanista.
Nijemac! Nijemac!
Ne pucajte!
Molim vas, ja sam Poljak!
Izađite dignutih ruku!
Preklinjem vas! Ne pucajte!
Ja sam Poljak! - Siđite!
Ja sam Poljak! Molim vas!
On je Poljak!
Da, on je Poljak!
Zašto imate ovaj kaput?
Hladno mi je.
Pogledajte ih! Njemački gadovi!
Ubojice!
Prljavi gadovi!
Ubojice!
Pogledajte se sada! Uzeli ste mi sve što imam.
Meni, glazbeniku!
Uzeli ste mi violinu! Oduzeli mi dušu!
Vi ste glazbenik?
Da.
Poznajete li slučajno jednog kolegu, pijanista?
G. Szpilmana s poljskog radija?
Da, naravno da ga poznajem.
Pomagao sam g. Szpilmanu dok se je skrivao.
Recite mu da sam ovdje i da mi pomogne.
Hej! Nema razgovora sa zarobljenicima! Miči se!
Kako se zoveš? - Hosenfeld.
Kako?
To je bilo ovdje. Siguran sam u to.
Više nije ovdje.
Vrijeđao sam ga. Ne ponosim se time, ali tako je bilo.
Siguran sam da sam stajao na mjestu gdje si ti sada.
Tu je bila bodljikava žica i taj mi je Nijemac prišao.
Nisi mu zapamtio ime.
Nisam.
Pitat ću u tvornici. Možda oni nešto znaju.
Wladyslaw Szpilman nastavio je živjeti u Varšavi
sve do smrti, 6. 7. 2000. Imao je 88 godina.
Njemački časnik zvao se satnik Wilm Hosenfeld.
Umro je u sovjetskom logoru za ratne zarobljenike 1952. g.
PIJANIST
Redatelj:
U glavnim ulogama
S V R Š E T A K
Preuzeto sa www.titlovi.com